Dilema unui părinte apropo de studiile în străinătate (și viața de după)

Să presupunem că ești un părinte român, cu un copil capabil, care foarte probabil o să plece la învățătură în străinătate (82% dintre părinții de pe Kidibot consideră că la un moment dat copilul lor va studia afară!).

Pentru simplificare, să presupunem că:

– ai fi în măsura să alegi oricare dintre toate opțiunile posibile enumerate mai jos
– banii nu ar fi o problemă
– capacitatea intelectuală a copilului de asemenea nu ar fi o problemă și ar putea intra cam peste tot.

Întrebarea de 1000 de puncte este ce ai alege?

Opțiunea 1: Copilul să facă facultatea în România și să rămână în România, în aceiași casă cu tine

Opțiunea 2: Copilul să facă facultatea în România și să rămână în România în același oraș cu tine

Opțiunea 3: Copilul să facă facultatea în România și să rămână în România în alt oraș

Opțiunea 4: Copilul să facă facultatea afară și să revină în România în casa cu tine

Opțiunea 5: Copilul să facă facultatea afară și să revină în România în oraș cu tine

Opțiunea 6: Copilul să facă facultatea afară și să revină în România în alt oraș

Opțiunea 7: Copilul să facă facultatea afară și să rămână acolo și tu aici

Opțiunea 8: Copilul să facă facultatea afară și tu să te muți cu cățel și purcel lângă el

Opțiunea 9: Să te muți de dinaintea începerii facultății în străinătate, fix acolo unde va face copilul școala și să vă stabiliți acolo. Măcar pentru o perioadă.

Opțiunea 10: Să te împaci cu gândul că orice ai face, oricum căile voastre se despart și după absolvire o să vă mai vedeți probabil de maxim 50 de ori pe durata acestei vieți, la Paști și la Crăciun..

Opțiunea 11: Pleacă definitiv din țară la studii, după care ajunge la cucurigu (Noua Zeelandă, Antartica, Patagonia, emigrează către Marte cu SpaceX, etc.).

Câteva considerații suplimentare:

Oare definiția unei familii unite ideale nu implică și să stea împreună? Oare care dintre opțiuni ar minimiza numărul de regrete la apusul vieții, de ambele părți, părinte-copil?

Universitățile din România sunt la nivel global extrem de slabe. În top 1000 sunt doar 2. Evident, o educație în străinătate te-ar ajuta enorm să evoluezi. Acesta este un motiv în plus să fii supărat pe sistemul educațional românesc, că nu este suficient de performant ca să-ți țină copilul acasă.

Eu personal consider varianta americană, cu descotorosirea de părinți la azil o disoluție a ideii de familie clasică. Pe de altă parte, văd beneficiile uriașe ale evoluției personale în medii propice, academice sau de business.

Ținutul copiilor lângă fusta mamei de asemenea are o conotație egoistă (pentru a evita durerea plecării puiului de acasă, îi frângi aripile).

Dacă pleci cu el afară, statistic vorbind, el va face facultatea într-un oraș, după care va migra în altul, apoi în altul. El va fi cetățean global. Atunci ce faci? Pleci după ditamai bărbatul/femeia? Nu ar fi cam penibil? Sau banii nefiind vreo problemă, începi să călătorești și tu prin lume și ai grijă să păstrezi legătura cu el constant, eventual să te și intersectezi fizic periodic.

Cât de unită este familia ta? Care ar fi varianta ideală? Sau cea mai apropiată variantă de ideal?

Singura certitudine pe care o am personal este că ar trebui să menținem opțiunile deschise. Să le dăm copiilor noștri de pe acum o educație stelară, care să le dea aceste șanse uriașe ulterior, iar prin Kidibot acesta este fix lucrul pe care vrem să îl facem. Ulterior, e altă discuție dacă ei vor profita de ele sau nu. Cum zic americanii ”It is a nice problem to have!”

Chiar dacă acum Kidiboții noștri sunt mici, începi să-ți pui întrebări de genul acesta.

Tu personal ce opțiune ai alege? 1, 2, 3, …., 11? Comentează mai jos…

Mulțumesc anticipat